Дами и господа, добър вечер!
Истинската ярост бушува само в младите.
Толкова чиста и така силна.
Само така младата душа може да изрази чувствата си.
Колко изискано! Колко дълго го чаках!
Продължи! Продължи!
Действие 18: "Дуелът"
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Защо не?
Явно това, че си син на воин,
не ти дава силите да избягаш.
Ангард!
Едмон е мъртъв.
Много малко от него е останало в мен.
Почти няма нищо, което да напомня за него.
Ще ти докажа, че някогашният ти любим
е отдавна мъртъв вече.
Едмон…
Готова е!
Едва успях навреме.
Направих му картичка за рождения ден,
но е доста старомодно и сега не знам как точно да му я дам.
Моля те, дай му я ти, след като си тръгна утре.
Умолявам те!
Просто трябваше да го направи сам.
Не мога да повярвам!
Недейте, госпожо! - Не… Той е само…
Едмон! - Не можете да минете.
Пуснете ме! Мой дълг е да пазя това момче!
Разберете, това е дуел.
Самият Албер предизвика графа.
Албер… Албер е още дете! Прекратете дуела!
Не, госпожо. Албер е виконт.
В очите на закона този дуел е позволен.
Едмон!
Откажи се вече!
Твоите чувства, твоята болка,
твоята самота…
Всичко съм готова да ги понеса!
Спри. Спри!
Госпожо Морсер! Гледайте внимателно.
Вижте моето доказателство, че Едмон е мъртъв!
Стига…
Стига вече!
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
КРАЛЯТ НА ПЕЩЕРАТА Граф Монте Кристо
Не! Защо не си ме събудил?
Франц! Франц…
Невъзможно.
Точно това чаках.
Онзи, който стане Крал на пещерата, губи своята човечност.
Цялото му тяло започва да се кристализира,
а кръвта му губи своята горещина малко по малко, докато не изчезне.
Преди да усети болката и страданието, той губи и своите емоции.
Яд, тъга, омраза. Всичко просто изчезва.
Той се страхува да загуби това.
Затова сърцето му изчезва последно.
Ако все още има поне някакви емоции,
то те се крият в сърцето му.
Приближи се, Кралю на пещерата.
Точно така, ела при мен.
Франц.
Франц!
Нека победителят извоюва победата си сега!
Прокълнат си още от малък,
роден от съюза между предателя Фернан Мондего и Мерцедес.
Изживял си живота си обграден от щастие и не знаеш
притчата за един невинен, комуто бе отнета младостта,
и за един старец, който стана жертва на глада и самотата.
Но за всяко зло, съдбата изпраща възмездие.
Прокълнат от съдбата и родителите си,
умри от този меч!
Недей!
Франц!
Сигурна съм, че ще му хареса.
Албер.
Докторът ще дойде съвсем, съвсем скоро.
Миналата нощ си прекарахме страхотно.
Явно хапчетата са проработили.
Защо? Защо ти трябваше?
Съжалявам,
че нещата се преобърнаха така.
Но ти ме научи
как се държи меч,
затова се справих доста добре.
Стига.
Просто не говори повече.
Глупак.
Мислиш, че можеш да ми заповядваш?
Франц!
Албер.
Вчера сънувах един сън.
Беше миналата година… или по-предишната?
С теб и Йожени отидохме в Нормандия, помниш ли?
Или пък това беше Южна Франция?
Тримата отидохме на плажа
и празнувахме рождения ти ден.
Беше ветровито и сиренето,
което носехме, беше цялото в пясък.
Любимата шапка на Йожени излетя.
Тя много тъжи за нея, помниш ли?
Честит рожден ден.
Ставаш на цели 16 години.
Франц, само още малко.
Докторът ще дойде съвсем скоро, нали така?
Ще се оправиш. Ще се оправиш, просто се дръж.
Виж, Франц.
Толкова е хубаво и топло, нали?
Франц?
Франц!
Бях сам в тъмнината на нощта и очаквах слънцето.
Следва действие 19: "Дори да спра да бъда себе си".
Чакай и винаги се надявай!